Дами и господа, добър вечер!
Някой се опитва да разплете мистерията около мен и моя приятел.
Малко по малко той се приближава до истината.
Чуйте ме, госпожице! Чуйте ме, младежо!
Пазете се, защото има някои неща, които не бива да се разкриват.
Графе!
Проклето дете такова!
Умри!
Действие 14: "Загубени души"
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Проклятие!
Графе! Добре ли сте?
Не се тревожете за това. - Но…
Защо? Как можа да ми се случи?
Нима досега да не съм бъркал никога? Вие трябва да знаете! Нали?
Винаги съм имал ясна преценка за всичко…
Албер!
Ти си виновен! Ти доведе този граф в Париж!
С какво те е излъгал той? Кажи ми!
Запомни ми думите! Ти си следващият!
Ще направя така, че семейството ти да страда!
Достатъчно! - Пуснете ме!
Знаете ли кой съм аз? Пуснете ме! Пуснете ме!
Графе!
По-добре се приберете.
Ще се видим някой друг път.
Наистина ли сте добре?
Това е лошо… - Али, направи нещо!
Впечатляващо, както винаги.
Албер! Ти си виновен!
Ти си следващият! Ще направя така, че семейството ти да страда!
От доста време си тук. Има ли нещо?
Не, добре съм, защо? - Максимилиан иска да те види.
Максимилиан!
Господин Албер!
Изглеждаш страхотно! - Радвам се да те видя.
Защо се върна така изведнъж? - Дойдох за господин Ноартие.
Мисля, че е добре да го заведа при Валентин.
Прав си.
Очаквах пак да се сблъскам с господин Вилфор,
но чух новината за арестуването му веднага, щом пристигнах.
Новината доста ме шокира.
Исках да те видя, за да ти благодаря.
Благодаря ти, направи много за нас.
Все пак сме нещо като приятели, нали?
Успях да я спася, защото имах и твоята подкрепа.
Не искам да го забравяш.
Максимилиан…
Радвам се, че се познаваме.
Грижи се добре за Валентин.
Да.
До скоро, Максимилан.
Благодарение на вас продажбите ми вървят все по-добре!
Просто помислих, че тази информация би ви била от полза, нищо повече.
Завиждам ви!
Няма никакъв смисъл човек да не помага на другите.
По-интересното е…
"Драматичният публичен арест на главния съдия Вилфор."
Голям шок, нали?
Никой не би могъл да предположи.
Чух, бароне, че с него сте добри, стари приятели.
Не, не бих казал, че може да се наречем приятели.
Нима? Вие, генерал Морсер,
и този човек тук сте стари приятели,
които досега са си помагали, за да се издигнат.
Чувал съм любопитни истории.
Завистливите пускат такива слухове. - Може и да сте прав.
Само че хората винаги са готови за най-неочакваното.
Сигурен съм, че ви се е случвало дори в работата, бароне.
Бароне? - Да?
Бях сериозен, що се отнася до дъщеря ви.
Защо не ни дадете благословията си възможно най-скоро?
Каква бъркотия!
Съжалявам, че се забавих. Аз съм Боше.
Ти ли си репортера?
Какъв късмет имам днес!
И ти също, защото новината ще е за първа страница!
А в замяна?
Колко ще плати компанията ти за голяма новина?
Зает съм, извини ме.
Чакай! Говоря за голям скандал, замесващ генерал Морсер!
И теб ще те изненада.
Благодаря ти. - Защо ме извика така внезапно?
Да поговорим за президентската кандидатура на баща ти.
Мисля да се възползвам от личните си връзки
и ще ти задам някои въпроси.
Дано да мога да помогна. - Да се надяваме.
Да започнем с това как баща ти
е успял да натрупа такова богатство?
Искам да го чуя от човек, който му е достатъчно близък.
Да помисля…
Може би заради постиженията му.
Баща ми обича държавата така,
както обича и майка ми.
Нали си чул за това как е станал герой,
защитавайки кулата Джанина?
След като се върнал в Париж, използвал новата си позиция,
което след време дори го е направило и генерал.
А сега иска да е и президент.
Да, баща ми има добро мнение за политиката.
Разбирам. И аз ще го подкрепя.
Сигурно си има много врагове. И ти трябва да внимаваш.
Случило ли се е нещо? - Не, нищо сериозно.
Когато имаш работа като моята,
свикваш да даваш такива странни съвети.
Подкупи, рушвети, беззаконие… да ти омръзне.
Представям си! И баща ми има подобни проблеми.
Понякога се чудя дали наистина го бива за политик.
Разбирам те.
Ще се радвам хората да го оценят.
"Беше по-честен, отколкото си мислех!"
Да, дано. Съжалявам, че те разкарах така.
Всъщност, днес срещнах един странник.
Някакво проклето, дребно старче. Как каза, че му е името?
Някакъв си Кадрус.
Какво… какво каза той за баща ми?
Някакви глупости.
Твърди, че историите за Джанина са пълна лъжа.
Толкова силно се опитваше да ме убеди!
Ясно.
Пушенето в сградата е забранено.
Моля, изгасете цигарата.
Пушенето в сградата е забранено.
Трябва да поразгледам.
The Eastern Spirit Subbing Squad представя
КРАЛЯТ НА ПЕЩЕРАТА Граф Монте Кристо
Но мъртвецът се върна при нас!
Едмон никога не би ни простил за това.
Историите за Джанина са лъжа. - Семейството ти ще страда!
Невъзможно е. Невъзможно.
Първо, маркиз Кавалканти,
чухме, че сте в добри отношения с най-добрия банкер в Париж.
Ще споделите ли още?
Моите помощници сметнаха за необходимо.
Аз просто реших да последвам съветите на по-мъдрите.
Някои слухове казват, че се срещате с дъщерята на барон Данглар.
Наистина ли?
Знам, че е доста лично, но ще коментирате ли?
Добре, ще подхвърля нещичко.
Истината е, че аз и Йожени Данглар се сгодихме тази сутрин.
Господи, като в приказка! Наистина ли? Моите поздравления!
Това е голяма новина!
Той лъже.
Идиот. Ако знаех, че си тук, щеше да е много по-добре.
Щях да свиря за теб.
Да, тя също изглежда много щастлива.
Йожени!
Моля ви, трябва да говоря с Йожени! Нека я видя!
Госпожицата не желае да разговаря с вас.
Искам да я попитам нещо много лично!
Трябва, моля ви! - Много съжалявам, господине.
Моля ви! Поне й кажете, че съм тук!
Йожени!
Някой търсеше ли ме?
Не, беше пощальонът.
Какви са тези цветя?
Какво означава това?
Как ще ме сгодяваш за някого, без да ме питаш?
Казвал съм ти, че щастието ти е най-важно за мен.
Но не ти ще се омъжиш за него! - Ти си още млада.
Рано ти е да взимаш такива важни решения сама.
Сериозно ли го говориш? - Разбира се.
Омръзна ми вече!
Къде отиваш? Поканих маркиз Кавалканти на вечеря.
По-добре не закъснявай!
Албер го няма в момента. - Къде е?
Не знам.
Албер.
Заболя ме! Не беше нужно да е толкова силно!
Изпроси си го!
Ще си платиш!
Йожени вече си отиде.
Чух за годежа й с Кавалканти.
Йожени едва ли го иска. Има нещо друго.
И ти не вярваш, че тя наистина иска да е с онзи!
Не знам.
Вече не знам.
Не знам кое е истина и кое - лъжа.
Вече нищичко не знам. - Албер?
Франц, аз съм си аз, нали?
Каквото и да стане, аз…
Франц, моля те, кажи ми! Няма да се променя, нали?
Каквото и да се случи, аз ще съм си аз!
"Смъртта е сигурна, часовете - не". Умна мисъл.
Албер.
Винаги съм се стремял към истината.
Дори и тя да промени това, което съм.
Франц? - Мисля да напусна Париж за кратко.
Пак ли ще ходиш до Луна?
Добра идея! Хубаво е да имаме повече пътешествия…
Съжалявам, не мога да те взема.
Защо не? Какво толкова?
Съжалявам.
Значи и ти?
Точно така! Сега вече сме възрастни. Хубаво е да си имаме тайни.
И ние с теб трябва да се откажем, Франц.
Тайно скривалище? Да не сме деца все още?
Албер!
Чакай ме, Албер. Ще се завърна с истината.
Албер!
Графе? Значи не сте ранен! - Да, нищо ми няма.
А вие защо сте тук? И то без чадър.
Просто ме хванахте неподготвен. - Разбирам.
Всъщност, тъкмо бях тръгнал на път през космоса.
Какво ще кажете? Защо не дойдете заедно с мен?
Днес едва ли ще мога.
Разбирам ви. - Съжалявам.
Не е нужно. Надявам се някой ден
да приемете офертата ми без притеснения.
Не мога да ви оставя тук, не и с такова изражение.
Хайде, да отидем заедно.
Добре дошла! Чакахме те дълго, но не дойде за вечеря.
Търсех Албер досега.
Явно няма място за никой друг, освен за него.
Той е тръгнал на пътешествие.
Явно планира да прекара известно време в компанията на графа.
Така значи било…
А, да! Подготвил съм ти няколко саксии с цветя.
Ето едно от тях.
Защо? Защо се случва все на мен?
Каква е причината?
Графе, страхувам се!
Кое е истината? Кое е лъжата?
Това вие трябва да решите.
Имате ли волята сам да се преборите проблемите си?
Ако успеете да калите волята си и да не се подчинявате на ничия друга,
ще се справите с всичко.
Графе…
Първата публична реч на кандидата за президент, генерал Морсер,
ще започне в сградата на Народното събрание.
Много известни личности са вече тук, за да изявят своята искрена подкрепа!
Генерал Морсер, време е. Заповядайте на сцената.
Успешно стигнах дотук, защото имах подкрепата ти.
Наистина се гордея с теб.
Пригответе ми кола! Отивам в Народното събрание!
С графа сега сме далеч от света на хората.
Само че няма бягство от истината.
Следва действие 15: "Щастието свърши, започва истината".
Чакай и винаги се надявай!